This monograph throws new light on the question of authorship in the Latin literature of the early modern period. It shows that authorship was not something to be taken for granted in an empathic sense, but was chiefly to be found in the paratextual features of works – the dedication, preface, author’s portrait and so on.
2007. sapran, papran: "Talijanski lik glasi zafferano (prvi suglasnik je zvučni labiodentalni afrikat "dz"; naglasak je na 3. slogu); mlet. lik glasio je krajem srednjeg vijeka caforan, ziafaran, zafaran. Najvjerojatnije je Marulić čuo mletački lik u kojemu je afrikat rezultirao sibilantom "s". ERHSJ, II, 601, s. v. papar, gen. papra, donosi, iz nekih sjevernih čakavskih govora primjere s "o" (popar i sl.). No budući da u Božavi(Dugi otok) dolazi papar, Marulić je vjerojatno rabio taj lik. Budući da inače nije poznat nominativ
papran, Marulić ga je po svoj prilici »izmislio« kao »odjek« prvog dijela te dijade."
This paper contains the transcription and the analysis of the marginal notes by the first hand in Catullus’ text 1-16 of codex Traguriensis (Paris, Bibliothèque nationale de France, Lat. 7989).